Bontonfilm uvádí
Když tě políbí zloděj, spočítej si zuby. -Židovské přísloví
Los Angeles, Kalifornie
Subtitles by sub.Trader subscene.com
Kdysi se jeden reportér zeptal skvělého bankovního zloděje
a mistra útěků, Willieho Suttona, proč vykrádá banky.
Sutton odpověděl: "Protože tam jsou peníze."
Hej, debile!
A Sutton měl pravdu. Peníze jsou v bankách.
Ale taky jsou v peněženkách, krabicích na boty, skleněných dózách
a v soukromých domech nezadlužených.
Kdyby žil Sutton dnes, nevykrádal by banky.
Okrádal by bohaté.
Jsou přezíraví, povýšení a lehkověrní.
Pověsí si na zeď milión dolarů
a pozvou kohokoliv, aby se opíjel.
-Zdravím. -Dobrý den.
Můžu to někam položit?
-Dám to k ostatním. -Díky.
Víte, kde jsou chlapi?
-U klavíru. -Tak tam jsou.
-Můžu jednu dostat? -Vezměte si tuhle.
Na zdraví.
Mému vnukovi se to taky líbí. Teď ho učím kouzlit.
Podle ženy je to zneužívání dětí.
Dejte dva prsty, takhle. Trochu škubněte.
Dobře. Uvolnila jste mi to.
Já chytím tenhle uzel.
Vy ho dejte do rukou tomu mladému gentlemanovi a představte se. Vám, synu.
-Ahoj, já jsem Marguerite. -Russell.
To dejte sem. Chyťte to.
Levou ruku nahoru. A uzel přímo do ruky, dobře?
-Horem, že? -Podívejme se, perfektní. Dívejte se.
Otevřete ruku.
Tu část miluju. To si vezmu.
To mě úplně zabíjí. Vezmi to.
-To je vaše skutečné jméno? -Ano, jistě.
-Opravdu? -Ne.
-Co vás sem dnes přivádí? -Prostě miluju poezii.
A co vy?
Jo, nic lepšího neznám.
A jaké druhy?
Epickou, nesmělou,
-limerik, haiku, volný verš. -Slam?
-To je ta nejlepší forma. -Jistě.
Ne, vážně, co tady děláte?
Jsem umělecký konzultant.
Co to sakra znamená?
No teda, ono to vážně funguje.
Jsem trochu opilejší, než bylo v plánu.
-Překvapení! -No jo, trhni si, Michaeli.
Jak všichni víme, Michaelovi vyšla nová sbírka básní.
Ano.
Trocha potlesku pro poezii. Výborně.
Takže, popadněte své pití
a následujte mě k bazénu, kde nám Michael přečte pár básní.
-Prosím. -Počkat, počkejte chvíli.
-Jednu. Jednu báseň. -Dvě básně.
Jednu, říkal jsem jednu. Slyšeli jste mě, že jo?
Dojdu si pro červené,
-dáte si taky? -Jistě. No co, budu venku.
Dobře. Podle naší dohody
-vám přečtu jednu báseň. -Má na mysli dvě.
Dobře, přečtu dvě, když tomu parchantovi někdo zavře pusu.
Ruce vzhůru!
Dostalas mě.
-To bylo o fous. -Co to děláš?
To je koberec. Někdo na něj vylil víno,
-tak ho nesu do čistírny. -Kde jsou moji tátové?
Tátové jsou...
Tátové jsou u bazénu. Tamhle.
-Chceš jít za nimi? -Ano. -Dobře.
Kolik ti je let? Určitě už šest, viď?
-Čtyři. -Čtyři?
Páni! To jsi ale veliká.
Tak půjdeme za nimi. Hele,
uděláš pro mě něco?
-Dobře. -Skvěle. Tak jdeme.
"Co je to za dřinu?"
Ten pán říkal, že ti mám dát tohle.
-Jaký pán? -Tamten.
-Děkuji. -Není zač.
Doživotně... oloupat.
-Co je v tom pytli? -Myslíte, kdo je v tom pytli, co?
Potřebuji klíče k tomu napravo.
-Mám ho! -Díky.
Žádný problém.
Zloději a lháři
Díky, že jste přišel taky rychle. Přejdu rovnou k věci.
-Jistě. -Došlo to k bodu, kdy už s ním opravdu neudržíme krok.
-Rozumím. -Musíme vzít v úvahu
komunitu. Jsme malá skupina a upřímně, i když tu Raymonda
vidíme rádi, on je prostě...
pro nás příliš, jak je vám
-jistě jasné. -Ano. Ne, ne, jistě...
Poskytnete mi jistý náznak jeho chování, co dělá?
Ano, ale nejdříve, zde jsou jeho papíry a kresby.
Ostatní má, myslím, u sebe.
Výborně.
-Jde o prostitutky. -Promiňte?
Uplácí strážné, dělá si
zásoby lithia, adderallu a xylopfanu
a mění to s prostitutkami, které mu dávají barbituráty.
Jo. Prostitutky?
Jsme dobrovolnický dům na půl cesty.
Děláme, co můžeme, ale...
-jsme uprostřed města. -Ano, jistě.
Je mi to opravdu líto.
Je to milý člověk, ale s těmito křehkými lidmi
je to příliš nebezpečné.
Mám pocit, že bude váš bratr v pořádku.
-Chceš slyšet vtip? -Proč sakra ne?
Dobře.
Irčan vyjde z baru.
To je hrůza.
Tady vystupuju.
-Tak jo, dávej na sebe pozor. -Jo, ty taky.
Ahoj.
-Máš hlad? -Jo.
-Slyšels o tátovi? -Jo.
Měli bychom uspořádat pohřeb.
To je na prd.
Co takhle chvíli ticha?
-Jistě. -Souhlasíš?
Kolik těch chvil má být?
-Co je s tebou? -Nic. Svou chvíli jsi měl.
-Minuta ticha je za námi. -Snažím se rozloučit s otcem.
-Dobře. -Máš nějaký problém?
-Ne. -Zlobíš se na mě?
-Ne. -Máš o mě starost?
To nemusíš.
-Nemám. -Dokážu se o sebe
-postarat. -Já o tebe nemám strach.
Víš co? Něco pro tebe udělám.
-Jo. Co? -Teď mě poslouchej.
-Dobře? -Proboha. -Jen mě vyslechni.
Tak dobře.
Diazepam. Dobře? Jakýkoliv benzodiazepin.
Dokáží pomoct, když se potřebuješ trochu uvolnit.
Takže...
Fajn. Pak tu máš dextroamfetaminy.
Tohle dávají supervojákům ve Vietnamu.
Velmi praktické řešení na 48 hodin
v situacích, kdy se potřebuješ více soustředit.
-Dobře? -To zní skvěle.
-Přemýšlej o tom. -Dobře.
-Budu o tom přemýšlet. -Stačila by ti nejspíš jenom půlka.
Budu o tom přemýšlet. Ukradl jsi tu plechovku sbírky na sirotky?
Jo, možná.
Všímavý. Chceš, abych...
Jo, to by bylo asi nejlepší, ne?
Zdravím. Pane, právě jsem
se začal obávat o tu plechovku charity tamhle v rohu.
Ten stůl těch pankáčů.
Chtělo by to zkontrolovat pokladnu. Přijde mi trochu lehká.
Děkuji, pane.
Díky, synu.
-Teda, páni. -Musíš zmáčknout to madlo.
-No promiň! Tedy... -Tohle je tvoje.
Nic moc, ale zatím to stačí, dobře?
Máš seznam občanské vybavenosti? Možná mapu oblasti.
Chceme si to tu se ženou projít.
Je to přechodné, jasný? Najdeme ti něco lepšího, ale...
-Jistě. -Nemůžeš tady zůstat.
S někým se scházím a ona sem čas od času přijde.
Čas od času? S nikým se nescházíš.
-Cože? -S nikým se nescházíš.
-Ale ano. -Ne, nescházíš.
-Vlastně ano, scházím. -Vlastně jsi teď řekl vlastně
a zavřel jsi oči. To něco vypovídá. Taky tu nejsou tampóny
ani kartáček. Víš co,
asi půjdu. Nechci tě otravovat.
-Ne, nedělej to. To nedělej, Rayi. -Hej, dělám si srandu.
Kam jinam bych šel?
Jsem vděčný i za jedinou noc.
Díky.
Ruku na to.
-Ruku na to. -Dobře, fajn.
Pojď sem.
No jo, dobrý.
-Jo? -Dobrý, v pohodě.
Tak, to už stačí. Dobrý.
-Žádný prostitutky. -To se mi líbí.
SCHŮZKA S IVANEM
Tak jo, odložíme to na jindy. To stačí.
-Jak vám mohu pomoci? -Mám tu s někým schůzku.
-Máte rezervaci? -Namath.
Jste tady první.
Posaďte se zatím k baru.
Ivane.
-Sklenici červeného. -Něco konkrétního?
Jo, ve sklenici. Červené, tam dole.
-Rozumím. -Díky.
Pojď. Takže peníze máš?
-Dal jsem je jednomu z vašich lidí. -Skvěle.
Takže, co tady děláme?
-Chci si promluvit. -Jo?
A to...
-přesně o čem? -No...
-podle mě, jsme si blízcí. -Jo, jsme.
Určitě. Musím být ale opatrnější.
S tvým otcem jsme spolupracovali.
Sedával každý den tamhle u baru s rýžovým pudinkem a dostihovým zpravodajem.
Nikdy nevynechal.
-Tebe to nezajímalo? -To není pro mě.
Myslím, že dám ještě dvě. Ještě dvě a končím. Konec.
-V pohodě. Věřím ti. Klid, ano? -Mluvili jsme o tom.
Ne, ne. Ty jsi o tom mluvil, Ivane.
Takže tvá krabice od bot je plná? Nádhera.
Vysvětlím ti něco, co tvůj otec vysvětlil mně.
Musíš kout železo, dokud je žhavé.
-Chápeš, co to znamená? -Jo. Jak to dopadlo s ním?
Je to otázka kázně.
Určité věci se musí dodržovat. To samozřejmě víš.
Malý infarkt před lety a ty prášky musím brát nadosmrti.
Omluv mě.
-Vypadáš strašně. -Jsem v pohodě. Jenom nemůžu spát.
Přestaň kouřit. Nejlepší, co jsem kdy udělal.
Zkusil jsem to. Přestal jsem před dvěma lety.
Tak začni kouřit, co já vím?
Hele, mám před sebou perný den.
Slibuju, že ten problém tvýho táty srovnám, dobře?
Něco musíš pochopit, Ivane. Věřím ti.
Na tom se vše zakládá. Mám tě rád, jsi pro mě jako syn.
Proto mi tak záleží na tom, abys uspěl.
Ano, chápu, a cením si všeho, co jste pro mě udělal,
ale nebudu tohle dělat věčně. Potřebuju číslo.
To zatracený číslo dostaneš. Tak si nestahuj kalhoty.
Je to komplikovaný. Jsou v tom věci, kterým nerozumíš.
Musím se vyrovnat s tvým otcem, jasný?
Jasný? Tak běž.
Co je?
Nic.
-Zdravím. -Jak se máte? -Přejete si?
-Mám schůzku s přítelem. -Rezervace na jméno?
-Namath. -Dobře.
-Pomůžu vám s tím? -Ne. Děkuji.
Pojďte za mnou.
-Minulý týden byl blázinec... -Vrátím ti to.
Poslední místo vlevo.
Zdravím. Právě jsem někoho vyložil. Můžu použít koupelnu?
-Koupelna pro personál je tam. -Skvělý, díky.
-Vy mě sledujete. -Jo, jistě.
Ale trochu jste se změnila. Nemůžu na to přijít.
-Co tady děláte? -Je to velká charitativní událost.
-Co je to za charitu? -Ta, o které, víte,
všichni mluví.
Pomáhají v podstatě se vším.
Děti... voda, gramotnost,
-delfíni. -Delfíni. Jasně. Ne,
-já takovou charitu miluju. -Jistě.
Chci vás požádat o laskavost, ale musím jít čůrat, tak počkejte.
-Slyšíte mě čůrat? -Jo.
Fuj. Běžte trochu dál.
-Díky. -Jistě.
Takže jsem očividně přišla na charitu.
-Očividně. -Děkuji.
A taky kvůli jednomu italskému producentovi, v jehož filmu chci být.
Ale tak nějak po mně jede.
Řekla jsem mu, že přišel můj přítel.
Dobře. V čem to chcete být?
Je trochu trapné o tom mluvit.
Bylo by pro mě snazší hrát vašeho falešného přítele,
kdybych o tom něco věděl.
Jde o italský horor, ve kterém hraju čarodějovu nevěstu.
-To nezní tak zle. -Tři čtvrtě filmu jsem nahá.
Žánrový obraz.
Budete můj falešný přítel nebo ne?
Jistě.
-Půjdeme se po něm podívat? -Dobře.
Je to on, na šesti hodinách?
-Jak jste to udělal? -Nevím, prostě tak vypadá.
-Ale je tu spousta kandidátů. -Ale jen tři Italové.
Tenhle není odporák. A je skoro mrtvý.
A pak tenhle a ten vypadá jasně.
Co tenhle chlap?
-To je Žid. -Jak to víte?
-Dobře. To bylo působivé. -Bingo!
-Přichází. -Myslí si, že jsem napůl Italka.
-Mluvíte italsky? -Jistě. Vlastně ne. Giovanni!
V pořádku, Giovanni.
-Nádhera. -Dobrý večer. Ivan.
-Umíte italsky? -Trošičku.
Bylo to správně?
S Giovannim jsme mluvili o tom, jak krásný je Paulův dům.
-Je nádherný, ano. -Velmi krásný.
Odkud znáte Paula?
Paula znám přes Marguerite, která...
Elyse. Přese mě.
A já tě Paulovi představila v New Yorku.
Ano, ten večírek, ten si dobře pamatuji.
-Paul. Milý chlapík. Je trochu... -Moc vysoký.
-Fakt vysoký. -Strašně vysoký. Paul, ano.
-Paul, velký, co? -Ano.
Takže, přátelé přátel.
-Jo. -Ano.
Takže...
To umělecké dílo... Nevím, nevím.
To je Modigliani.
-Je tady? -Myslím, že je mrtvý.
Dobře!
Nechám vás o samotě, co? Dobře?
-Díky. -S potěšením.
To jsou ruce. Moje se ztratí.
Námořnický, co?
-Děkuji. -Díky.
Zamlouvá se mi tamten pokoj. Chcete se podívat?
Jistě.
Chcete si zahrát?
-Jo. -Co třeba...
Sto babek?
A co třeba tisíc?
Tisíc?
-Proč ne? -Nejste moc dobrý, co?
Jste napěchovanej.
Možná.
Šest set. Víc nemám.
Můžete mi to rozepnout?
Jistě.
Díky.
-Je slavný? -Ano, to je Philip Guston.
Polovina čtyřicátých, myslím. Původně byl abstraktní malíř
a pak se stal víc metaforickým. Zpolitizoval se. Nesnášel Nixona.
-Má to nějakou cenu? -Já nevím.
Proč točíte italské horory?
Víte, kdo je Aton Eisenstadt?
-Ne. -Hollywoodský producent.
Namyšlený, jak to jen jde. Víte, jak se říká,
-že v tomhle městě už práci neseženeš? -Jistě.
Tohle řekl a myslel to vážně.
Potkala jsem ho na nějakým předávání cen.
Měla jsem za sebou dva tři filmy.
A byla jsem na seznamu Herečky, co stojí za pozornost.
Byla jsem trochu opilá
a on mě pozval na afterpárty k sobě.
Byla jsem mladá a prostě...
Měla jsem to tušit. Žádná afterpárty.
Schovala jsem se v koupelně, on zabušil na dveře
a pak, jakmile jsem ho slyšela telefonovat, jsem se vypařila.
Boční kapsa.
No.
To jste to vzala fofrem.
-Možná, nebo jsem měla štěstí. -Možná.
-Můžete... -Jistě.
Jak vypadám?
Tady jsi, bella.
Hledám tě všude. Velký dům.
-Díky, zlato. Sejdeme se pak. -Jistě, drahá.
Tak se dobře bavte.
Chci tě představit bohatému příteli...
Ano, díky.
Ivano.
Dál byste si koktejl, víno, šampaňské?
-Dobře. -Momentík.
-Zdravím. -Pojďte dál.
-Pánové. -Ivane!
-Pojď dál. -Ježíši.
Tohle nechci poslouchat.
Snažím se provozovat realitku.
My se snažíme. Beze mě by žádný kšeft nebyl.
Klauni nevedou cirkus.
-Co to má sakra znamenat? -Ty víš, co.
-Buď zticha! -Ty buď zticha!
-Philip Guston. -Nádhera!
-Jako by to malovalo dítě. -Můj bratr je diletant.
-My dva tomu rozumíme. -My dva.
-Jakou myslíte, že má cenu? -Těžko říct.
Na aukci myslím, že přes pět. Soukromě, mezi jedním a dvěma.
Kolik jsme říkali, že bude tvůj podíl? 30 000, že?
Říkali jsme padesát.
Dělám si z tebe srandu. Věř mi, všechny svý peníze dostaneš.
Dávej pozor, něco pro tebe mám. Další práci, dost speciální.
Jde o autoportrét Adolfa Hitlera. První věc, co kdy vytvořil.
-Kdo je klient? -Benny Green, mocný Žid.
-Asi ho chce spálit, nebo co. -Jasně. Kdo ho vlastní?
Jeden chlap, John Wolfe. Žije hluboko v horách u Mamutího jezera.
Vydělal trakaře peněz v textilu
a skoupil půlku Manhattanu.
Vlastní pozoruhodnou sbírku nacistických válečných suvenýrů.
Možná víš, možná nevíš, že Hitler sám sebe považoval za umělce.
Pokusil se dostat na Akademii. Byl odmítnut. A konec známe všichni.
-A kde ho má? -Na svém pozemku.
-Zabezpečení? -To je právě ono.
-O co jde? -Jde o to, že tam žádné není.
Žádný alarm, žádné sledování. Je tam jen on,
žije sám s dvěma psy.
Nacistické věci má ve speciální místnosti,
protože tam má spoustu svinstva na mediální magnáty. A to celé je...
jaksi se dá říct, zakázané, víš?
-Jo? -Teď poslouchej.
Tohle je veliký. Fakt myslím veliký.
Přineseš mi toho Hitlera,
uděláš ještě jednu prácičku, brnkačku
a je to. Skončíme spolu.
-Opravdu hotovo? -Jako kompletně a naprosto hotovo.
Dobře.
-Jaký je můj podíl? -Pět set tisíc.
Ten chlap je úplnej cvok. Udělá cokoliv, aby to získal.
Pět set tisíc. Tam a ven. A spolu jsme hotovi.
-No, něco bys měl vědět. -Fajn, co?
Kdysi v Namibii. Wolfe rád spal nahý.
Jednoho dne tam naběhla parta granátníků...
Wolfe si vzal dvě devítky. Spal před stanem.
Osobně jich odpravil jedenáct.
Třináct kulek v každém zásobníku. To je 26 kulek.
Jedenáct mrtvých Dva zásahy na každého.
Jeden do hrudi, jeden do hlavy.
Netrefily jen čtyři kulky.
Všechno ve tmě. Úplně nahý.
Ten chlap má Purpurové srdce. Stříbrnou hvězdu. Všechno.
-Líbí se ti ta část, že byl nahý. -Trhni si. Bylo to v Time.
-Co krevní tlak? -Jak to vypadá?
Jako byste spolkl granát.
Už jsem se nesjel přes rok.
PŘED 34 DNY
-Jsem na tebe pyšný. -Díky.
Haló? Jo, já vím.
Fajn. Než půjdu, musím na záchod.
-Vydrž. -Počkat! Ne..
Tenhle je...
-mimo provoz. -Ne, to je dobrý.
V pořádku. Může ho použít.
Dobře.
Ježíši.
Trochu mi tekla krev z nosu. Omlouvám se.
Jo, to jsem si všiml.
-Koukáte, co pro vás udělal táta? -Přesně tak. Už je to dlouho.
Andrew Wyeth, 1950.
První, co pro mě dělal tvůj otec.
Pověsil jsem to na jeho počest.
Zdá se, že si myslíš, že by měl být tvůj.
-To jsem neřekl. -Ani jsi nemusel.
Máš ten pomstychtivý, moralistický výraz.
Cítím to.
Víš co?
Tvého otce je mi líto. Opravdu.
Ale nemá cenu plakat nad rozlitým mlékem, ne?
Eriku,
měli bychom se dát do práce.
Jistě.
Michaeli!
Co to sakra?
Michaeli, okamžitě přijď sem!
-Takže, tohle je originál? -Ano.
-Odkdy se pohřešuje? -Od včerejška.
Aha.
Promiňte.
-Myslíte, že to najdete? -Pochybuji.
Tedy, někde se určitě vynoří.
Obvykle na černém trhu.
Tyhle cenné kousky se vrátí tak ze dvou procent.
No, to je povzbuzující.
Jo, je to jak hledání jehly v kupce sena.
Snadněji bychom našli zoubkovou vílu.
Hele, vím, že jste mluvil s LAPD,
ale musím se zeptat ještě jednou.
Byl na tom večírku někdo neznámý?
Komorníci, obsluha, dodavatel občerstvení?
Obvykle to bývá někdo zevnitř.
Ne, všechny jsme znali. Byli to obvyklí lidé.
-Dobře. -Promiňte.
Kdo byl ten pán, co čistil koberec?
-Copak, broučku? -Kdo byl ten pán, co čistil koberec?
Říkal, ať té paní donesu pití.
Pane Brooksi,
mohl byste mi dodat seznam hostů?
Díky.
Držíš noční?
-Je sedm. -Jo, nekecej.
Lístky na Kings. A jdu pozdě.
Užij si to!
Zkurvysyn zasranej.
Bingo.
Zkurvysyn.
-Haló? -Zdravím.
-Tady Elyse. -Zdravím.
-Můžu nahoru? -Jistě. Jo, jasně.
Sakra. Do prdele.
Jo, zabzučím vám.
Do prdele. Do prdele.
-Ahoj. -Dobrej.
-Ta osmá koule byl podfuk. -Fakt?
Měli bychom to probrat.
Jistě, promluvíme si. Jak jste mě...
-Jak jste mě našla? -Podívala jsem se do peněženky.
Dobře, hezký. Sakra...
Odveta? Dole na ulici, skvělý bar, skvělý stůl.
-Jistě. -Skvěle.
-Dobře. -Dejte mi vteřinku. Zůstaňte tady.
Jako na chodbě? Ne...
Dobře.
-Jo. -Tak dobře.
-Připravena? -Jo. -Fajn.
Přemýšlel jsem o tom chlápkovi, Atonovi,
-tom debilním producentovi. -Jo.
Já to nechápu. Vydírá vás,
protože jste ho odmítla? Uniká mi něco?
No, asi jsem vynechala epilog.
Udělala jsem hloupost. Buď ze studu nebo zlosti.
Ukradla jsem paní Eisenstadtové malý náhrdelník z toalety.
Jo. A udělala jsem ještě něco.
Vdané ženy asi nepotěší, když najdou kalhotky jiné ženy v koši.
Nicméně, ukázalo se, že byl zapůjčen na předávání cen.
Měl cenu 250 000. Problém bylo, že jsem ho prodala jednomu Srbovi
za 50 000. Za dva týdny mi zavolal Aton,
že jsem okradla špatnýho chlapa a dlužím mu 250 000.
A když jsem řekla: "Nebo co?", odpověděl: "V tomhle městě už práci neseženeš."
Dál to znáte. Vyhodí vás manažer, agent nevolá a...
svlékáte se v Palmdale.
-Kde je Palmdale? -Přesně. Kus od Čtrnácté.
Můžete se vykoupit?
O to jsem se snažila. Čas od času jeden italský horor.
Pořád mu dlužím 200 000 dolarů,
nebo, jak on rád říká 400 miliónů lir.
Neválí se vám tady někde, co?
V lirách ne.
To byla dobrá hra. Vyhrál jste férově.
Nechte si to. Je to remíza.
Ale je tu jedna věc, vyslechněte mě.
Bude to znít trochu šíleně,
ale neměla byste zájem mi pomoct,
vrátit mi laskavost s falešným přítelem?
-Jak? -No, jste herečka, že?
-Jistě. -No,
měla byste zájem se stát potenciálním zájemcem
-o koupi domu v Costa Mesa? -Absolutně ne,
-ale to zní jako ta role. -Ano, to je ta role.
Mám pocit, že mi neříkáte všechno.
Možná.
Co v tom domě je?
Musím zjistit, jestli tam něco je nebo ne.
-Kdy? -Příští víkend.
A jak se mám obléct?
Asi jako někdo, kdo chce koupit dům v Costa Mesa.
To mi pomohlo. Dobrá hra.
Takže se uvidíme.
Sbohem.
Já tu chvilku zůstanu.
Víte,
odpočívat.
Chceš slyšet zábavnou historku?
Mrkni na tohle.
-Co je to? -To je Larchmont Charter.
Jsou nejlepší. Měl bys číst místní noviny.
Severně od přehybu, východně od založení.
V řece Los Angeles byla nalezena mrtvola čtyřicetiletého muže.
Žádný záznam o drogách ani kriminální. Zbitý, mučený.
Střelen do hlavy. Žádní pozůstalí.
Skoč na poslední odstavec. Chodil na Cal Arts.
Pracoval v muzeu.
Znal jsi ho?
Ne.
Nikdy jsem ho neviděl.
Tohle musím dokončit a vrátit se do práce.
-Píchačky čekají, co? -Jo.
Zpátky do solných dolů. Makačka. Je to tak?
-Přesně. Co ode mě chceš, Rayi? -Já nevím. Nevím.
Já nevím.
Nebyl jsem tady, ale přijde mi,
že se snažíš uklidit tátův bordel.
Jo? Tak to asi funguje, ne?
Chápu. No...
čti místní noviny. Měj oči na stopkách.
A tady.
-Koukej, co jsem vyhrabal. -Co je to? -Tátova pistole.
-K čemu máš tátovu pistoli? To nechci. -No, víš,
mám ji, ale nemyslím, že ji potřebuju já.
Umíš ji používat? Návod je v krabici.
Jak jsi na tom s němčinou? Já nic moc.
Myslím, že to půjde jinak.
Mimochodem, dole na rohu je chlap ve Fordu Victoria.
Je tu od rána.
Nejspíš o nic nejde.
-Velký blind? -Jistě.
Za kolik?
-500. -Žetony, 500.
Děkuji.
Pokračujeme, pět.
Doprava.
Dorovnávám.
Zvyšuji. 110.
-Zvýšíte na 100? -All in.
Dáma dává all in.
-Skládám. -Zdá se, že je to na vás, pane.
-Jdu do toho. -Dorovnává.
Vykládám.
Hodně štěstí všem.
Králové vyhrávají.
Je mi líto.
Dáte mi jednu?
Hodně štěstí. Smůla.
O tom mluvím. O tom právě mluvím.
-Zdravím, slečinko. Koukáte nebo hrajete? -Co bych měla?
Podle mě hrát. Pojďte sem, taťka vám ukáže,
-jak se to dělá. -Dobře. -Pofoukejte kostky. -Tak jo.
To je ono. A jdem na to, Adriane.
A máme to. Teď se to ukáže.
Jo, o tom mluvím!
Počkat, kam jdete? Nosíte mi štěstí!
Vy ho nosit nepotřebujete.
To si pište. Přineste mi pití!
A jdem na to zase. Ať to lítá!
-Ahoj, Janice. -Ahoj.
Šla bych severním východem.
-Fakt? -U předních dveří řádí ochranka.
Dobře. Díky.
-Jak se daří? -Den ze dne líp.
Mám to úplně stejně.
-Tak fajn, hodně štěstí. -Tobě taky.
-Peníze jsou tam. -Parkoviště je pro výkonnou radu.
Řeknou vám to.
Skvělé šaty. Včera určitě vypadaly líp.
Tak co, máš je?
Pánové.
-Jak to šlo? -No, žiju.
Kde je Hitler? Jdeš sem s prázdnýma rukama.
Jo, o tom jsem si s vámi chtěl promluvit.
To se mi moc nelíbí.
-Objevila se komplikace. -O čem to mluvíš?
Mluvím o FBI. Jdou po mně. Konkrétně jeden agent.
Ne, ne! Zatraceně, ne! Takhle to nefunguje!
-Mluvil jsi s ním? -Samozřejmě, že ne.
-Jak teda víš, že je od FBI? -Má vládní poznávačku
-a nevypadá jako sčítací komisař. -Prokrista!
-Do prdele, co je zas tohle? -To jsem já.
A já ti říkám,
-že to okamžitě vyklopíš. Všechno. -Dobře.
Nemluvil jsem s ním. To bych neudělal. Proč mi míříte pistolí do ksichtu?
-Protože mě k tomu nutíš. -Nezapomněl jste na něco, Dimitri?
-Kde je Hitler? -Mám ho já.
Proč jsi ho nepřinesl sem?
Jako pojistku.
-Uvědomuješ si, že ti dochází dech, co? -Jo, to mi celkem došlo.
Poslyš. Ke střelbě by nikdy nedošlo.
Jenom jsem tě testoval.
-Věř mi, všechno v pohodě. -Dobře.
V pohodě.
To je kvůli násilí.
-K žádnýmu násilí tady nedojde. -Fajn, padám odsud.
Počkej!
Co je to?
To je fuška na rozloučenou.
Vydělal jsem ti moře peněz. Propustím tě,
což obvykle nedělám. Seženeš mi tu sochu z toho úkrytu,
přineseš mi Hitlera a je po všem.
Skončíme s tím.
Je to Nos od Giacomettiho. Znáš to?
-Nikdy jsem o tom neslyšel. -No, je to velká věc.
Skvělý.
Ivane.
Opatrně.
Zdravíčko.
Jaký to je?
Bylo to dobrý. Ale to vy byste měl vědět.
Zdá se, že si chcete popovídat.
Nemyslel jsem, že byste mě mohl poznat.
Lyman Wilkers, FBI.
Není třeba se představovat, pane Wardingu. Dovolil jsem si.
-Proč mě sledujete? -Já vás nesleduji.
Dívám se na vás. To je velký rozdíl.
Kdybych vás sledoval, potřebuju pásky, sledovací zařízení,
podpis od soudce.
Vypadá to ale, že mě sledujete.
-Dám si kafe. -Hned to bude.
Tohle umíte líp než já, tak půjdu s pravdou ven.
-Nevadí vám to? -Poslužte si.
Není těžké vás najít.
Dáte něco na internet
a najdete pár lidí, co si tu kolem vydělává instalací umění.
Podívejme se sem.
Po umělecké škole pracoval
pro dvě soukromé firmy, Cooper-Beasley
a Montrose Partners a pro pár muzeí.
A chcete vědět pravdu? Máme očitého svědka.
Něco takového nic nepřekoná.
I když jde jen o dítě.
Myslím, že to vůbec není špatný.
Ve tvářích trochu tlustý,
ale to je podle mě chyba kreslíře, ne její.
Jo, nejspíš. Co ode mě chcete?
17 let jsem agent v terénu.
Chytil jsem to, čemu říkají vyhoření.
Myslím, že je čas na změnu. Možná...
něco uvnitř s méně úředním autem
a...
Kašlu na to, prostě to řeknu.
Už se nechci honit za takovýma, jako jste vy.
Za poslední tři roky jste s kámošema
vydělali na černém trhu s uměním přes 75 miliónů dolarů.
Jde o tohle. Je mi fuk, jestli myslíte, že to máte
pevně v rukou, jednou vám něco proklouzne.
Nemusí jít o vás. Může se jednat
o nestabilní přítelkyni, bipolárního bratra.
Něco se posere vždycky.
Říkal jsem už, že to dělám 17 let?
Jo, říkal. Dvakrát. A pokud vím, máte
můj životopis a svědectví čtyřletý holky.
Ivane.
Nevzpomínám si, že bych zmínil její věk.
Asi dobrý odhad, že?
-Co ode mě chcete? -Ujasníme si jednu věc.
Vy jste k ničemu. O vás mi vůbec nejde.
Nemáte pro mě žádný význam. Jedině...
a to s fakt velkým J,
že mi dodáte toho, co to organizuje.
Protože jestli ne, bude to má noha, co vám nakope prdel.
-Vy ještě používáte fax? -Naser si.
Jak jsem říkala, skvělá kuchyně.
Výborná na vaření. A ten dům,
na rozdíl od jiných domů v Costa Mesa, byl léta nedotčen.
-Takže má velký potenciál. -Vidím. Je nádherný.
-Ztratily jsme vašeho přítele. -On se objeví, to dělá pořád.
-Dobře. -Mimochodem, krásné boty.
-Bože, díky. -Jsou nádherné.
-Nordstrom Rack. -Ne. -Ano!
Takže, máte příležitost udělat tu něco speciálního.
Přítel je nemožný. Nevím, kde je.
-Omlouvám se. -Já to slyšel.
-Ahoj. -Ahoj.
Kdyby to bylo na mě, volám stěhováky,
ale znáte muže. Bude se rozhodovat dva nebo tři týdny.
-Jasně. -To je pravda. -Jo.
-Děkuji mnohokrát, Melanie. -Já děkuji, Candace.
-Rád jsem vás poznal. Díky. -Těšilo mě, Terry.
Jste milý pár.
-Děkujeme. -Tak jo, přeji hezký den.
-Díky, mějte se. Zatím. -Budeme v kontaktu. Nashle.
-Našel jste něco? -Rozhodně se dostávám do obrazu.
-To je dobře? -Je to dobré vědět.
-Líbil se vám ten dům? -Nelíbil. A vám?
-Ne, něco tam páchlo. -Jo. To byl nejspíš koberec.
-Jasně. Určitě koberec. -Přesně tak. -Jo.
Chtěla jsem se vás zeptat.
Co se stalo s tím obrazem?
Jakým obrazem?
Gustonem, tím abstraktním malířem, politickým.
Jak nesnášel Nixona.
Humorný. Jo, bylo to ve zprávách, Ivane.
Ptala jsem se, jakou má cenu, říkal jste, že nevíte, jste lhář.
-Ne, technicky to lež nebyla. -Co se s ním stalo?
Měla byste klást jen otázky, na které chcete odpověď.
-Zabijí mě. -Kdo, majitelé domu?
Majitelka ne. Je správkyně muzea.
Milá, stará. Ne. Ten Řek. Pracuju pro něj. Ten mě zabije.
-Řek? -Ano.
Ježíš, to je jak v telenovele. Co s tím budete dělat?
To je složité, ale myslím,
že ho zabiju první.
No sakra. To je komplikovaný.
Jo. Trochu složitý? Je to příliš?
-Tak nějak. -To já jen...
-Nic jiného mi nezbývá, víte? -Jaké jsou možnosti?
-Moje jsou zemřít nebo ne. -Dobře. Zemřít nebo ne.
Tak jo. Chci jít do toho.
-O čem to mluvíte? -Chci do toho. -A k čemu?
-Nechci, abyste zemřel. -To je od vás milé.
-No tak, má pomoct by se mohla hodit. -Ne, to je dobrý.
Fajn. Jste pěknej debil. Můžu vám pomoct.
Proč si myslíte, že to chci? Neprosil jsem se, nechci.
Ne, samozřejmě. Naserte si.
Sakra!
Víš co... sakra!
Počkat, počkat! Počkejte. Počkej, prosím.
-Omlouvám se. -Řekni to ještě jednou.
Omlouvám se.
-Dobře. -A když říkám, že se omlouvám, fakt se omlouvám.
-Už jsi řekl dost. -Jo.
Co když řeknu, že potřebuju tvou pomoc?
Řeknu, že máš pravdu. A měl bys to říct.
Potřebuji tě.
Ano, máš pravdu.
To je lepší.
Hele, střih.
-A je to. -Věděls, že to přijde.
Jo. To asi jo.
Zdravím.
-Ahoj. -Ahoj.
-Ray Warding. -Omlouvám se.
-Elyse. -Vůbec ne. Moc mě těší, Elyse. -Těší mě.
-Raymonde. -Brýtro. -Jsi tady. To je skvělý.
-To jsem. -Znáš Elyse, Rayi? -Právě jsme se seznámili.
Ano. Ahoj, Raymonde.
Můj probační mi říká Raymonde. Prosím, jsem Ray.
-Ray. Dobře, půjdu se obléknout. -Ne, zůstaň tady.
Zmizím, jsem na cestě do práce.
-Elyse. -Těšilo mě.
-Enchanté. -Tak jo.
-V pohodě? -V pořádku.
Dobře. Čau.
Měj se.
Omlouvám se.
-Můj bratr. Myslel jsem, že už bude pryč. -Odešel do práce.
Takže bude asi 11 hodin v baru
sázet na koníčky a pak se ztříská.
Bydlí u mě, než se postaví na vlastní nohy.
A co ho porazilo?
Bipolární porucha,
drogy, romány Williama Gibsona.
Máma ho opustila v šesti
-a táta umřel ve vězení. -To je tvrdý.
-Chápu. -Jo.
Rodinka. Jupí!
Musím jít nakrmit kocoura.
-Ty máš kočku? -Jo.
Nepřišlas mi jako kočičí dáma.
Mám kočku, ale nemusím být kočičí dáma.
To je pravda.
-Jak se jmenuje? -Cat Stevens.
-Tvůj kocour se jmenuje Cat Stevens? -Jo.
-Budeš ho muset přejmenovat. -Protože konvertoval k islámu?
Víš, měl bych to vzít všechno zpátky.
Zubní pastu zpátky do tuby nedostaneš.
Víš, možná jsem řekl
včera v noci trochu příliš, ale upřímně,
to není tvůj problém.
Nebyl to můj problém a teď je.
Půjdu se obléct.
Jo, ahoj. Tady je Ray. Tvůj bratr.
Máme nečekaného hosta. Děsivě vypadající chlápek.
Dostal jsem pár nápadů.
-Tohle je první část? -Ano, tohle. Musím teď získat telefon.
-Druhou část mi nepovíte? -Ne. Ještě ne.
No, dobře. Kašlu na to.
Teď poslouchejte. Tohle je vaše svinstvo.
-Nebudu si hrát na samaritána a zachraňovat vám zadek. -Já vím.
-Pustíte mě ven? -Tyhle dveře jsou rozbité.
Musíte si pohrát s madlem. Nahoru.
Cože? Takhle nahoru?
-Dobře. -Funguje to.
-A máte to. -Skvělý.
Sakra. Co je to tady za hajzla?
Jako by se připravoval na inkvizici.
Ale je náš potravinový lístek.
Říká, že se tam snaží ukrást tomu chlapovi telefon.
Sleduj ho. Já mu nevěřím.
Je to zatracenej zloděj.
-Fajn. Myslíš, že ho zvládneš dostat do Laguny? -Jak ho poznám?
Je to největší zrůda v baru.
-Nenech mě v tom. -Nenechám.
Slibuju. Budu tam.
A je to zlomený.
Omlouvám se. Ale ty boty jsem teď dostala a už jsou zničené.
Kdo je výrobce?
Říkáte to, jako byste si to s nimi chtěl vyřídit.
Možná.
Já vám věřím.
Myslíte, že tu můžu chodit naboso?
Vy byste mohla dělat, cokoliv chcete.
Povíte mi, jaké si dát červené víno?
Víte co, zkuste tohle.
Mám ho tady víc, než zvládnu.
Vypadáte, že zvládnete spoustu, ale
-jistě, vyzkouším ho. Co je to zač? -Italské červené. Vlastně toho
o víně moc nevím.
-Davide, donesl bys jí sklenku? -Jistě.
Bude vám chutnat.
-Děkuji. -S potěšením.
-Já jsem Karen. -Dimitri.
Řekl vám někdy někdo, že vypadáte jako filmová hvězda?
Matka říkala, že jsem podobná Audrey Hepburn,
kdyby byla Audrey Hepburn děvka.
Vaše máma by si asi rozuměla s mým otcem.
-Je opravdu dobré. -Korsické, jak vidím.
Objednám to nejdražší, co doporučí. Opravdu o nich moc nevím.
Všechny mi chutnají jak kapky na kašel.
-Mělo by vám chutnat. Já to nepoznám. -No, když říkáte.
Co děláte?
-Jsem umělecký konzultant. -Co to znamená?
Pomáhám lidem s jejich sbírkou.
Například, sháním kupce pro vzácné kousky.
Něco takového. A co vy? Co vy děláte?
No, já jsem herečka, ale...
neptejte se mě, jestli jste mě v něčem viděl.
-Ptají se na to všichni? -Ano. Já jim
většinou říkám, že jsem byla ve Forrest Gump. Je to snazší.
A byla?
Takže, vy jíte u baru sám?
Už ne. A co vy?
Měla jsem se setkat s producentem kvůli filmu,
-ale má hodinu zpoždění. -Chtěl vás dostat do obrazu?
Hlavně se mi dostat do kalhotek.
Rozumím.
Omluvte mě, jen na vteřinku.
Ne, jistě, že ne. To je v pořádku.
Ano, vy taky.
Hajzl.
Jste v pořádku?
-Co se stalo? -No...
-Myslím s tím producentem. -Nepřijde.
Hajzl. Pošle pro mě auto do Laguna Beach
a pak se neukáže.
Je mi už z toho zle.
-Nádhera. -Co se stalo?
Nic. Jen se zdařil jeden obchod.
To máte fajn.
Chcete se se mnou projet v limuzíně?
Ano. Jistě, chci.
-Máte jiné plány? -Ne, žádné plány nemám.
Tak čemu se smějete?
No, hrála jste ve Forrest Gump.
Vy flirtujete.
Takže,
zeptám se ještě jednou.
Pojedete se
se mnou projet v mé
limuzíně se šoférem?
Jo, to bude fajn.
Nejen fajn. Ano.
Sakra, ano.
Kam jedeme, krásko?
Hlídám dům v Laguna Beach jedněm boháčům.
-Takže, musíte být milý. -Laguna? -Ano.
Řidič počká a odveze vás zpátky.
Tak dobře. Pojďme.
Nedojíte si steak?
-Steak si můžu dát zítra. -Tak jo.
PŘED 96 MINUTAMI
-Víš, ten záznam o tom chlapovi je zvláštní. -Jak to?
-Buď má alias se stejným příjmením... -Nebo?
Sakra.
Má dvojče. Náš člověk nemá tušení.
Jsou tam dva?
-Do hajzlu! Je v prdeli. -Neměli bychom se hnout?
-My tady nejsme. -Co když ho zabijí?
No, tak bude mrtvý.
Hej!
Co to, sakra?
-To není špatné, co? -Vůbec ne.
Nepůjdete s námi dovnitř?
Dobře.
To je na vás.
Myslím, že pár dobrých vín mají.
Kdo tady bydlí?
Jen jeden přítel.
Já vynáším odpad, zalévám kytky.
-Chcete víno? -Jo, jistě.
Já o tom nevím nic, takže.....
Zkusíme tohle. Je staré. Ročník 84.
-Thomasi, otevřete nám ji? -Jistě.
-Chce to scedit. Je sakra staré. -Nechte v kalhotách, pane.
-Co jste říkal? -Že to scedím rád, pane.
-Promiňte, neznám vás ze skupiny? -Ne.
Co teď?
Co kdybyste pustil hudbu a já se hned vrátím.
Karen?
Komu voláte, Karen?
Píšu své spolubydlící.
-Mám to. -Proč je ten telefon tak důležitý?
Protože jsem teď mrtvý. Svýho chlapa budete mít ráno.
-Jen je ode mě držte dál, ano? -Máte to mít.
Tohle se nikdy nestalo.
Já vás neznám. Vy neznáte mě. Jasný?
Rozumím. Díky, agente Wilkersi.
Chytrej kluk. Časem jste ukázal respekt.
Jo, jistě.
Něco mi řekněte. Jak jste věděl, že tam ta socha není?
Jde o trvalou sbírku Guggenheima.
-Podívejme se. -Umělecká škola.
Tak jdeme.
Tady máte.
Necháme ho dýchat, ano?
Jak říkáte.
Co kdybyste mi řekla, proč jste mě sem přivedla?
-Co kdybyste mi řekl, proč jste přišel? -No,
byla to nejlepší nabídka u stolu.
A co jste si myslel, že znamená?
Možná máte problém s tátou
a možná jste si myslela, že dám všechno do pořádku.
-Možná máte pravdu. -Mám pravdu.
-Opravdu? -Jo. Mám pravdu.
Mám peníze. To se vám líbí.
Možná se vám líbí, že nosím pistoli.
-Je opravdová? -Udělej mi laskavost.
Dej si nohy nahoru na gauč. Ať si je můžu pořádně
prohlédnout, ano?
-Jste trochu děsivý. -Nemáš ani tušení.
Trochu si je vzájemně otírej.
Jemně tam a zpátky, jako hodné děvče.
Jako, když to myslíš vážně.
Je to lepší?
Slíbil jste, že budete milý, vzpomínáte?
Já budu milý, Karen.
Říkalas, že jsi Karen, viď?
Zavolal jsem tě a tys nereagovala.
Když někdo zavolá Dimitri, otočím se, jako když střelí.
Thomasi!
Udělejte mi laskavost a pojďte na okamžik sem, prosím.
Jo?
Potřebuji, abyste mi rozsoudil sázku.
Kvůli mé kolínské.
-Promiňte? -Ptám se vás jako muž muže
na váš názor. Řekněte, zdá se vám má vůně
-neodolatelná? -Myslím, že voníte skvěle.
Toho si cením, díky, ale nemyslím, že to můžete
posoudit z takové dálky.
Čichněte si k mému krku.
Já jsem opravdu
ten poslední, kdo by si k vám měl
-čichat. -Thomasi.
Čichněte mi ke krku. Nedělejte z toho velkou věc.
Jo.
Proč ne? Jistě.
Sem. To je vše. Nic velkýho.
Jen si čichněte.
Stejnej ubožák, jako byl tvůj otec. Zasranej zkurvysyn!
Zatracená famílie.
Do hajzlu!
Svlékni se.
Hned!
Jo.
Dobře.
Postav se.
Přímo nade mě.
Sem.
Jo.
Řeknu ti, jak to bude, dobře?
Víš, přišla mi na mobil zpráva,
že jistá práce byla dokončena.
Jsem fanoušek Jets. Vím, že jsou na hovno,
ale, co můžu říct, jsou můj tým.
Když jsme byli v restauraci,
dostal jsem zprávu od přítele, Anatolije.
Nádhera.
To znamená, že tvůj kamarádíček, Ivan,
se hned tak ve dveřích neukáže.
Takový byl přece plán, že?
To je smůla, že teď leží někde u cesty v Costa Mesa.
Naser si.
Jsi úplnej Nostradamus. Vidíš zasranou budoucnost.
-Omlouvám se za zpoždění, zlato. -Naser si.
-Jsi v pořádku? -Teď už jo.
Nazdar, chlapáku.
Ježíši.
Jo, jo. Ani hnout. Ani se kurva nehni.
Dobře.
Asi chápu, o co tady jde.
Co se má stát.
Připoutáš mě ke zdi. Pošleš anonymní typ.
Že kradu umělecká díla, správně?
-Něco takovýho. -To na zdi je Egon Schiele, co?
-Jo. -Hezký kousek. Bude to na mě.
Vy z toho vyváznete.
A je to.
-Šachmat. -Pomalu.
Tak dobře.
-Ty... -Pomalu.
ty jsi had v trávě.
-Sakra. -Hej!
Na tvém místě bych tu zbraň sklonil.
Dám ti k tomu extra motivaci.
-Dobře? -Proboha.
Víš co, Dimitri, seru na tebe!
-Ne! -Buď zticha, Rayi.
-Ivane, počkej! -Zmlkni, Rayi. -Jen počkej.
-Ivane, počkej. -Věř mi.
Počkej.
Dobře.
Myslím, že se asi nějak dohodneme, ano?
-Jen chci podotknout jednu věc. -Co podotknout?
No, jde o to... Jde o jednu věc.
-Co myslíš? Jakou věc? -Víš, jde o jednu věc.
-Jasně, je to určitě jedna věc. -Jaká věc? Jak to myslíte, věc?
-Víš, jak každý víno chutná trochu jinak? -Jo, pokaždý chutnají jinak.
-To je pravda. -Jo.
Tomu nerozumím. Mně přijdou všechna stejná. O čem to mluvíte?
Všechna ne, víš.
-Do prdele. -Dobře, dobře.
Komu voláte, Karen?
Píšu své spolubydlící.
Tady máte.
Do hajzlu!
Ježíši Kriste!
-Zatraceně. -Přesně tak. Jsi v pořádku?
-Jaká jsem byla? -Perfektní. -Líbilo se mi to.
-Podívejme se. -Díky.
-Jsi v pořádku? -Jsem. -Určitě? -Ano. -Je mrtvý?
Jo, to je. Naprosto.
Bylo to těsnější, než bylo v plánu.
No, není to přesná věda, víš.
Je v tom hodně faktorů.
Při všech tátových slabinách a pochybnostech,
-nikdy se tě nepokusil zabít. -No, nevím o tom.
Ne záměrně, víš.
Jo, to beru.
Agente Wilkersi, najdete Dimitriho Maropakise.
Příčina smrti je infarkt myokardu,
způsobený předávkováním kokainem
a pokud by to nestačilo, poslechněte si tohle.
Tohle se nikdy nestalo. Já vás neznám. Vy neznáte mě.
-Jasný? -Rozumím.
-Díky, agente Wilkersi. -Chytrej kluk.
-Časem jste ukázal respekt. -Jo, jistě.
Něco mi řekněte.
-Jak jste věděl, že tam ta socha není? -Jde o trvalou sbírku Guggenheima.
-Podívejme se. -Umělecká škola.
Hajzl.
Říkáte, že jste ho našel takhle?
-Jo, nepohnul se 45 minut. -V kolik to asi bylo?
-V sedm ráno. -Tak v sedm.
-Zdar, chlape. -Do prdele!
-V pohodě, klid. -Přísahám, dám vám, co budete chtít.
-Co chcete? Chcete peníze? -Ne, ne. Ne.
-Přišel jsem dát prachy tobě. -Co to sakra je?
Tím jsme vyrovnáni.
-Za co? -Za Elyse. Myslím, že tím se to srovnalo.
-Kdo je sakra Elyse? Ta malá herečka? -Jo. -Ano.
Jo, určitě. Fajn, dobře.
Můžete, prosím, vystoupit,
než zavolám ochranku? Co je sakra s váma?
Je hotovo! Je vyplacená. Je po všem.
-Jsi v pohodě? -Je konec. Postarám se o to zítra.
Myslím, že potřebuju něco přesvědčivějšího, Atone.
-Dnes. -Dnes, skvěle.
-Postarám se o to dnes. -Dnes. Dobře.
-Vezmi si. Trochu si na to zatlač. -Sakra!
Má žena o tom nesmí vědět.
Kdo? Diana? Jistě, nemusí o tom vědět.
-Dobře. -V pořádku.
-Měj se. -Sakra.
Do hajzlu! Co je?
Kde koupím žrádlo pro kočky?
U Ralpha na Cahuenga.
Vlastně na Ventura. Hned vedle na 101.
-Berete to? -Ne.
V tuhle dobu je to noční můra. Já to nějak vyřeším.
-Dobře. -Díky, Atone. -Jasně, není zač.
-Tohle není koupelna? -Ne.
Je to tady tak zmatené.
Ví, že je tu blázinec.
-Pojďte, ukážu vám, kde to je. -Děkuji.
Citát Willieho Suttona, že vykrádá banky, protože tam jsou peníze,
byl odmítnut jím samotným jako apokryfní.
Prohlásil, že krade, protože ho to baví.
Ve skutečnosti to miloval.
Peníze, prohlásil Sutton,
to jsou jen žetony.
Dámy a pánové, bohužel vás
musím požádat, abyste odešli.
Subtitles by sub.Trader subscene.com